Не ме убивай. Ще ти помогна да избягаш.
Не се ли притесняваш, че ще се опитам да те убия пак?
Няма да го направиш.
Имаш силна вяра. Наистина си от Земята на Снега.
Намерихме част от наметалото му.
Къде е той?
Изчезнал е заедно с роба.
Предател!
Защо уби Краля заради мен?
Защо скочи от скалата?
Защо си толкова мил с мен?
Защото искам да се влюбиш в мен.
Не мога да се влюбя в никого.
Но ти вече го направи.
Кой всъщност си ти?
Той е моят роб.
Господарю, върнах се.
Той ни спаси.
Мой роб е . Това е негово задължение.
Там ли?
Целуни ме.
Страхуваш се, че пак ще те отблъсна?
Приятни сънища.
Чакай!
Къде си мислиш, че отиваш?
Къде си тръгнала?
Трябва да те напусна.
Защо?
Съдбата ми е да загубя всеки, който обичам.
Глупаво обещание, което направих като малка.
Не мога да го променя, освен ако времето не се върне назад,
зимата смени пролетта,
и мъртвите се върнат към живот.
Нека случилото се с нас остане в спомените ни.
Нека в теб и в мен остане вкусът на целувката, която споделихме.
Ти ме измами!
Кунлун!
Убий я!
Не мога да променя съдбата си, Кунлун. Но ти можеш да се научиш да решаваш сам.
Когато разбереш кога трябва да нанесеш удар и кога не... Ела и ме намери.
Върви си тогава!
Но аз ти обещавам, когато окапят всичките цветове на черешата,
в този същия ден преди залеза. Ти ще се върнеш при мен.
Кунлун!
Доведи коня ми!
Да, Господарю! - Моят кон ще ускори завръщането ти!
Тя няма да се върне, Господарю. Вие я изгубихте.
Заради тази жена, ти не ми се подчини за втори път.
Вече не те искам с мен!
Господарю.
Нямам къде да отида.
Върни се вкъщи, там откъдето си дошъл.
Кунлун, аз ще те върна вкъщи.
Снегът ще възстанови силата ти, и ще разбереш кой си.
Ти не си роб.
Ти си човек от най-прекрасната земя. Където имаше само светлина,
и доверие и чистота.
Където тичахме като вятъра, и летяхме.
Ще ти покажа земята на предците ни...
Земята на Снега.
Мамо?
Видях майка си заедно с едно момиче.
Коя беше те? Сънувах ли?
Къде е това място?
Това беше твоят дом Земята на Снега.
Трябваше да пътувам назад във времето за да ти покажа кой си.
Земята на Снега? Къде е тя сега?
Ти беше само на две години, когато те отведоха като роб.
Момичето е твоята сестра.
Преди пет години беше унищожено от един жесток и безсърдечен дук.
Кой си ти?
Този, който е прокълнат да носи черно наметало.
Единствения, който може да надбяга времето.
Искам пак да видя майка си и сестра си.
Тогава се научи да бягаш!
Ако бягаш с цел, ще можеш да ги видиш отново.
Знам как да бягам!
Това не е бягане, това е избягване.
За да постигнеш истинска скорост, трябва да откриеш желанието на сърцето си.
Какво означава "желание"? - Нещо, което трябва да откриеш сам.
Дотук мога да те заведа.
Научих те на всичко, което знам.
Запомни, истинската скорост е неуловима,
като полъх на вятъра, струпване на облаци, залезът на слънцето и изгрева на луната.
Както не можеш да кажеш кога листата са се променили,
или кога се е появил първият зъб на бебето.
Както не можеш да кажеш кога точно си се влюбил.
Благодаря ти, приятелю.
Този, който трябваше да се върне го няма, а този който не трябваше се върна.
Господарю, изгубихте облога с Кинченг.
А? Със сигурност не съм. Слънцето не е залязло.
Господарю, научих се да бягам по-бързо от самото време.
Научих, че истинската скорост не може да се долови.
Кой те научи на тези безсмислици?
Продължавай!
Истинската скорост е като полъх на вятъра,
струпване на облаци, залез, изгревът на Луната,
или промяната на листата.
Като първото зъбче на бебето,
или когато се влюбваме.
Слънцето залязва!
Господарю, позволи ми да те върна през времето в деня, когато тя си тръгна!
Как смееш да не се върнеш при мен!
Вече не се страхувам да обичам,
дори и да те загубя, искам да те обичам!
С теб, чувствам, че мога пак да се доверя.
Наистина ли вече си моя? - Станах твоя много отдавна.
Мигът в който ме спаси от Краля, беше мигът в който се влюбих в теб.
Когато окапят последните цветове на черешата...
когато Слънцето и Луната застанат един до друг...
Истинската любов на Кинченг ще дойде при нея.
Все още не моя, но ще стане.
Кинченг,
научих се да решавам сам.
Никога няма да те нараня.
Сега трябва да се прибирам вкъщи...
Спомняш ли си какво каза до водопада.
Каза, "не трябва да умираш, трябва да живееш".
Искам да видя майка си... сестра си...
Безполезно е.
Каквото виждаш, вече се е случило.
Твоето желание те е довело пет години назад. - Ще убия Вухуан точно сега!
Не можеш да минеш през стената на времето. Не можеш да спасиш семейството си.
Аз съм Дукът на Севера, вашият завоевател.
Още откакто бях дете, исках да бягам като вятъра, точно като вас.
Като ваш нов управител, донесъл съм ви специален подарък.
Наметало с магически сили,
което ще ви позволи да бягате по-бързо от всеки друг, по-бързо от времето.
Ще прекосявате небето и земята за едно мигване на окото.
Хора мои, един от вас може да получи този дар, и честта да бъде мой роб.
Кой ще поиска тази привилегия?
Момиченце Убеди някой от твоя клан да излезе напред!
Какво иска от малката ми сестра?
Трябва да вървим. - Остави ме!
Няма ли поне един от вас, който да приеме моето предложение.
Вие сте жестока и безсърдечна раса, не сте ми от полза!
Майко!
Аз ще бъда твой роб!
Позволи ми да бъда твой роб!
Нека видим дали си достатъчно бърз!
Не бягай! Ще разпалиш пламъка!
Вече вярвам, че наистина си от Земята на Снега.
Но такъв, който се страхува от смъртта.
Все пак, само човек, който се страхува от смъртта може да е добър роб.
Сложи си това, и ще живееш!
Но ще трябва да го носиш винаги.
Ако някога го свалиш, ще се превърнеш във въздух, ще изчезнеш завинаги...
Отсега нататък, ще ми служиш като най-бързият убиец.
Когато стана готов, ще елиминираш най-големият ми враг.
Предал си собствените си хора!
Никога не съм наранявал някого. Не съм предавал никого.
Исках само да живея.
Недей да търсиш Вухуан!
Също като мен, няма да можеш да го убиеш. - Аз не съм като теб.
Чакай!
Велики Генерале, заловихме Вухуан.
Той очаква вашето наказание.
Нали бяхте готови да нахраните вълците с мен?
Велики Генерале! Направихме ужасна грешка.
Дадохме верността си на Вухуан, но той е наполовина мъж като вас.
Без вас сме като деца без баща.
Не трябваше да ви обръщаме гръб.
Постъпихме несправедливо.
Липсвахте ни.
Няма да отида.
Жена ми е тук.
Велики Генерале, знам, че и ние ви липсвахме.
Командир Йели.
Генералът когото познавахте е мъртъв. Вземете тази броня и и намерете нов господар!
Той никога не се е разделял с бронята си, дори и за секунда.
Нашият Велик Генерал... наистина вече го няма.
Хайде, плачи.
Не плачи!
Изправи се!
Ако не дойдете с нас, никога няма да се изправя.
Защо не дойдеш с мен?
Забрави ги! Вече не си воин!
Ами ако наистина много искам да отида?
Не ме оставяй! Недей! - Тогава ела с мен!
Да вървим!
Генерала ли търсиш? Няма го тук.
Отиде си.
Кунлун! Чакай!
Намери го и се увери, че е в безопасност!
Ще го чакам тук.
Моля, влезте.
Знаех си, че ще те накарам да се върнеш.
Какви красиви дрехи имаш!
Кинченг сама ли ги направи?
Казаха ми, че Великият Генерал Гуангминг живее щастливо с жена и без бронята си.
Прав ли съм?
Арестувайте убиеца!
Пурпурната Броня, господарю.
Благодаря ти, Йели.
Мърдай!
Ти си самозванец!
Мислиш, че не зная тайната ти?
Кинченг!
Каква чудесна двойка.
Жалко, че си влюбена в погрешния човек.
Спри!
Мислиш ли, че те върнах да я видиш, само за да разбиеш сърцето и?
Тя те чака.
Знаеш къде да я намериш.
Да, знам... Тя е в клетката на Вухуан.
Сега трябва да работим със Снежният Вълк.
Трябва да убием Вухуан и да спасим Кинченг. - Нямам желание да се бия.
Изгубих от Вухуан.
Той изчака, след това отне единственото ми щастие.
Трябва да ме убиеш, както се убива победен войник, отказващ да умре.
Забравил ли си?
Ти си могъщият генерал, който унищожи 20,000 нашественика с 3,000 войници!
Свършено е с Великият Генерал Гуангминг.
Къде е Пурпурната Броня?
За какво ти е?
Вече не си достоен да бъдеш нейният Господар!
Ще си сложа бронята и ще призная истинската си самоличност пред Кинченг.
Това е най-скъпото желание на сърцето ми.
Ще намериш бронята в убежището на Вухуан.
Отиди и си я вземи сам.
На моя процес утре, ще имам възможност да видя Кинченг.
Ще я чакам тук.
Мина време, стари приятелю.
Дай ми бронята!
Предполагам, че идваш от името на сънародника си, младият роб.
Ще трябва да ми простиш. Не мога да ти я дам. Сега тя принадлежи на мен.
Не заради тези "Бог на Войната" безсмислици.
А защото е символ на моята сила!
Дай ми я!
Всеки може да вземе каквото и да е от друг, стига да е достатъчно хитър.
За съжаление... ти не си такъв.
Върни ми наметалото!
Открих някой много по-задоволителен, който да контролирам.
Дадох ти живот, само за да убиеш Гуангминг.
Сега, когато той е в моите ръце, вече не си ми нужен.
Дай ми наметалото!
Покажи се, страхливец.
Или бягай бързо.
Всичко свърши.
Само трябва да го издърпам лекичко.
Изборът е твой. Пусни Снежният Вълк и ми дай бронята...
... или умри!
Трябваше ли да питаш?
Разбира се, че ще ти я дам.
Чакай!
Снежен Вълк, върни наметалото ми, и ще оставя приятеля ти да тръгне с бронята.
В противен случай... ще ви убия и двамата.
Веднъж вече предаде собствените си хора...
А сега предаваш мен, твоя благодетел, който спаси живота ти.
Предателят винаги си остава предател.
Ако вече не желаеш да убиваш за мен, трябва да върнеш наметалото.
Върни ми наметалото!
Ще те убия!
Господарю!
Пусни ме! Махни се от мен! - Послушай ме!
Пусни ме! - Послушай ме!
Не си ми отговорил, наметалото или бронята, Снежен Вълк?
Веднъж ти казах, че деня в който Вухуан дойде и изби хората ни,
не навредих на никого, нито предадох някого.
Сега разбирам, че съм грешил.
Навредих на някого, и предадох някого...
мен самият.
Трябва да благодаря на Вухуан..
че ми показа безсмислието на живот без чест...
Накара ме да осъзная, че смъртта не е толкова ужасна, колкото си мислех.
Това е за теб, приятелю.
Върви и покажи на Кинченг, че ти си този, който тя трябва да обича.
Снежен Вълк!
Свободен си, Кунлун!
Но трябва да останеш в рамките на градските стени.
Кунлун, ти си тук!
Бързо, отивай и спаси Генерала!
Не мога да го направя.
Утре той ще умре!
Ако кажеш на съда, че аз убих Краля,
Генералът ще бъде оправдан.
Но не ти уби Краля.
Кажи им ...
че онази нощ Генералът беше ранен, и той ме помоли да сложа неговата броня.
Гуангминг!
Всичко, което притежаваш, ти беше дадено от Краля.
А ти го уби. Защо?
Защото се влюбих в неговата принцеса, Кинченг.
Има ли по-добра причина?
Не искам да те гледам как захвърляш живота си за една жена.
Убиецът Гуангминг е осъден на публично обезглавяване.
Нека хората видят истинското му лице!
Това е моята последна и най-голяма победа.
Лъжец!
Той не е убил Краля. Неговият роб го е направил.
Кой е това?
Аз съм робът, който уби Краля.
Кой ще повярва, че някакъв роб може да убие Краля?
Никога!
Аз му вярвам!
Защо обикновен роб ще убива Краля?
Защото аз го помолих.
Той е моят любим.
Невъзможно!
Онази нощ... Генералът беше тежко ранен.
Помоли ме да си сложа бронята му...
Мигът в който уби Краля, беше мигът в който се влюбих в него.
Скочих на коня му, и яздихме до водопадите.
Ти взе ръката ми, и каза:
"Ако трябва да умрем, нека бъде заедно"
Аз не казах това.
Казах: "Не трябва да умираш, трябва да живееш."
Наистина аз убих Краля.
Екзекутирайте го! Екзекутирайте го!
Това, което каза на съда е истина.
След това препусна през клисурата за тази жена.
Нали ти казах?
Беше влюбена в погрешния човек.
Вухуан
Ще те убия!
Имаш основателна причина. Направих ужасна грешка.
Разбира се, че никога не би убил Краля, заради една жена.
Все още си моят идол.
Благодаря ти, че изчисти името на Великият Генерал.
Свободна си.
Гуангминг, никой от вас не е свободен!
Завържете ги!
Чаках години за да получа това удовлетворение.
Но вие няма да умрете толкова лесно.
Ще имате удоволствието да сте свидетели на смъртта на другия, един след друг.
За какво ти е скоростта сега, Кунлун?
Ето ви храна и вода.
Но са извън обсега ви.
Както любовта е извън твоя обсег.
Когато увехнат последните цветове на черешата,
вие двамата ще престанете да съществувате.
Както листата падат от клона...
така и вие ще се върнете в земята.
Ти беше първият човек, който ме излъга.
Забравила ли си?
Пусни ме и ще стана твоя робиня.
Ти взе хляба и избяга.
Добре, ако обещаеш!
Ти беше тази, която първа ме накара да загубя вяра в света.
Дори и в себе си.
Виж ме сега, никой не ми се доверява, нито аз се доверявам на някого.
И винаги в сянката на по-велик човек.
Но ти, красива принцесо...
Ти имаш обожанието на всички!
Глупак, ти изгуби всичко а се смееш на мен?
Смея се на себе си.
Позволих на жена, която е влюбена в друг, да страда заради мен.
Аз също съм лъжец.
Защо плачеш?
Намирам го за много трогателно. - Защо?
Защото никога не се отказваш!
Дълго мечтаех за деня, когато любимецът на хората ще облече това заради мен.
Трябва ли да се откажа от тази мечта?
Дай ми наметалото!
Защо да ти повярвам?
Трябва да повярваш, че никой не иска да умира.
Защо не слезеш и не го облечеш?
Убий го!
Преди да успееш да ме удушиш, тя ще бъде мъртва.
Пусни камата!
Отпусни и аз ще пусна камата!
Лъже! - Пусни камата и аз ще отпусна.
След като никой от нас не се доверява на другия...
Защо и двамата не ги пуснем едновременно?
Добре.
Нека поне веднъж се доверим един на друг.
Твоето време настъпи! - Той има друга кама!
На никой от нас не трябва да се вярва.
Пусни ги!
Наистина човек от Земята на Снега...
Те умират...
Вземи си сбогом с тях.
Любовта е завинаги извън твоя обсег...
Бързо, отиди при него!
Той те чака.
Не трябва да умираш.
Нека се приберем вкъщи.
Не трябва да умираш,
Трябва да живееш.
Ще ти дам още един шанс да избереш.
Съдбата може да бъде променена, Кинченг.
Времето понякога върви обратно,
Зимата може да смени пролетта,
и дори ледено сърце може да се върне към живот...
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2005